I mitten av 1800-talet byggdes Brestfortet vid Rysslands västgräns-
- där floderna Bug och Mukhavet möttes.
Fästningsbyggarna gjorde fortet ointagligt.
100 år senare hade vapenteknologin gjort fortet närmast överflödigt-
- men dess försvarare var lika ståndaktiga.
20 år efter kriget blev fortets försvarares hjältedåd känt-
- genom Sergei Smirnovs bok. 1965 tilldelades fortet en hedersutmärkelse-
- till ära för Brestfortets hjältar och alla som försvarade sitt moderland.
Brestfortet.
21 juni, 1941. Brest, stadsparken.
Jag minns det. Jag minns allting.
Det var dans i stadsparken på lördagen, som vanligt.
Tack.
Det här är jag: Alexander Akimov.
Elev i 333:e regementets militärorkester.
Mina föräldrar dog i Spanien 1937.
Bara jag och min bror blev kvar.
Och det här är Anya.
Bara Anya.
Men för mig kunde hon aldrig vara "bara" Anya.
Ett ögonblick, bara.
Sasha, varför är du inte i kasernen?
Hela orkestern har skickats bort. Den siste trumpetaren åkte i onsdags.
Menige Akimov i militärorkestern:
Jag beordrar dig tillbaka till fortet.
Varför gapar du på mig? Du är min befälhavare, inte min far.
Be sergeant Kovalenok ge dig ett passande straff.
Jag kommer kontrollera det. Och spela inte falskt.
Höger om...
Marsch!
Och han ska vara min bror...
- Var beredda nu. - Anya, kom hit. Vilken cirkus!
Lugn! Det är lättare att styra ett regemente, än hålla er i schack!
Det här är mitt hem. Mitt fort.
Det är ganska stort.
Det är omöjligt att klättra överallt.
Men jag kände till olika gömställen-
- där ingen kunde hitta mig.
Tack.
Brest - Järnvägsstationen.
Passagerare!
Vänligen håll er lugna.
Köa inte vid biljettluckorna, det finns inga biljetter än.
Det finns inga biljetter, inte ens till militärer.
Jag har tre dagar på mig att ta mig fram och tillbaka.
Jaha, vi har inga biljetter, inte ens för nödlägen.
Jag har fru och barn i Dauvgapils. Jag måste ta hit dem.
- 20 juli är det tidigaste som finns. - Stryk nån bokning, då.
Kamrat kommissionär, jag kan inte stryka några bokningar.
Jag har fått direktiv från armén och det måste jag följa.
- Så du kan inte göra nåt. - Det är nog lika bra.
Varför ta hit din familj, när alla vill härifrån?
Vad menar du med det?
Det är så varmt här.
Rena Sahara. För en dag. Man vill bara lägga sig och dö.
Det tyska extratåget.
God dag, kamrat kommissionär.
Hej, Nikolai.
- Har du nån film med dig? - Ja.
Framåt! Fortare!
Tugushev.
Kolya är snabb, men Tugushev är ännu snabbare!
Det blir inte krig.
- Schack matt. - För ett misstag!
- En omgång till, kom igen! - Kommissionär.
- Har du inte åkt? - Jag kunde inte lämna er.
Hur skulle det se ut?
Har du nån film med dig?
Ja.
- Och öl. - Vi kanske ska låta ölen vara.
Det är söndag i morgon.
- Folk vill koppla av på söndagen. - Koppla av, då.
Tre öl.
Alik, Nina, sluta nu.
- Och läsk till barnen. - Du tänker åtminstone på barnen.
Har vi glömt nåt?
- Kom då, soldater. - Barn.
STÄNGT
Har du den?
Det har jag.
Handlar den om kärlek igen?
Ja.
- Tagen på bar gärning, sergeant. - Vad då?
Ska du ha stryk, eller? Var hittade han dig?
Jag spelade fel och min bror har bra hörsel.
- Vad spelade du? - En mazurka.
Se till att lära dig den tills i morgon, du får spela den i paraden.
Stoppa musiken!
Khrusch, vad gör du? Vad tänkte du på?
Kamrat löjtnant, det är som Svansjön eller nåt.
God morgon.
När menar du att kriget mot Tyskland utbryter?
- Är det vad saken gäller? - Jag ska göra en utredning...
- om du sprider rykten om krig mot vår allierade.
Hur kommer det sig, Mikhailovich, att du kallas ryktesspridare?
Fråga dem som sa det.
Hjälp mig. Jag har varken hög rang eller nån auktoritet.
Jag är hemskt upptagen och jag vet att det här inte r ditt fel.
Vem sprider såna rykten i garnisonen?
Jag bad dig komma hit så vi kunde tala som vänner.
- Vem är det, kamrat major? - Det är jag.
Jag har sagt ett par gånger att tyskarna snart kommer att anfalla oss.
Jag har inte hört nåt sånt från nån annan.
Det råder inte panik i garnisonen, kamrat Vainstein.
Det behöver du inte oroa dig för.
Hör på, löjtnant.
Om de kommer, är vi fångade i en flaskhals.
Garnisonen består av 8000 män. Och så många-
- kan inte ta sig ut genom Norrporten.
Det finns mödrar, svärmödrar, barn. Allihop med sitt pick och pack.
Som på ett sanatorium!
Större delen av garnisonen bör flyttas utanför fortet, nära barackerna.
Det har jag sagt i två år och nu säger jag det igen.
Och hela 4:e armén, tror du att de vill lämna oss i sticket, Mikhailovich?
Det gör de inte, om alla är där de ska vara.
Men soldaterna är på ett ställe, officerarna på ett annat.
När soldaterna blir utan officerare, kommer det uppstå panik.
Så enkelt är det, kamrat löjtnant.
Jag förstår precis vad du menar. Det här var ett bra samtal.
Jag måste be dig att behålla det här för dig själv.
Ditt ärende tas upp den 27:e.
Får jag gå, kamrat löjtnant? Det visas film på klubben.
Självklart.
Nå, Sonya?
- Vill du stanna hos mig? - Se hur folk lever!
Anyota, det är nåt som jag länge har velat säga dig...
Tack, kamrat major.
Teet har kallnat.
Gå och lägg dig, Katyusha.
Glöm inte den här dagen.
Tyska sabotörer infiltrerade Brest, klädda i våra uniformer.
De lyckades slå ut tillförseln av ström och vatten till fortet.
Vad är det?
Ännu en polsk desertör dök upp vid gränsposten i dag.
Han sa att kriget kommer börja klockan fyra i natt.
- Tror du honom? - Självklart inte.
Men det har kommit tio som han och alla säger att kriget snart utbryter.
Jag oroar mig för Anya. Flickan har blivit stor.
Hon brukade tala med mig om allt, nu får jag knappt ett ord ur henne.
Hon kanske är sjuk?
Sjukdomen heter Sasha Akimov. Vår Anya är förälskad.
Så ligger det till, pappsen.
Sasha.
Du lovade att ta med mig på fisketur.
- Du får inte för sina föräldrar. - Jag smyger ut när de sover.
Anya, spela vidare, du. Jag går och tar mig ett bloss.
Låt oss gifta oss!
Jag kan inte minnas att du har friat.
Tror du inte att jag vill? Jag kommer strax tillbaka.
Ett ögonblick, bara.
Hej.
- Namn? - Kolka. Jag kom med filmen.
22 juni, 1941. KI. 03.58.
En övning? Vi får inte sova i fred.
Vad är det?!
Jag ska se efter vad som händer.
Ducka!
- Vad är det? - En övning.
- Spring! Gå hem. Jag hittar dig. - Och du, då?
- Var är Anya? - Vi ska hitta henne.
Var är Anya?
Anya!
Petya, är det krig?
Skynda dig, Katya!
Har du allt? Spring!
Katya, gör som jag visade dig, göm er i den bortersta källaren.
Försiktigt. Kom hit, min pojke.
- Din mössa. - Jag kommer när allt har lugnat sig.
Petya!
- Hon kommer väl hitta oss? - Hur kunde detta ske?
Stanna här. Jag klarar mig.
Jag går till regementshögkvarteret. Spring!
- Andryushenka! - Mamma!
Ta med henne.
Kom igen, kom igen!
Kom igen!
Jag hade försökt att föreställa mig krig.
Men jag hade inte föreställt mig nåt sånt här.
Alla hade väntat på det.
Men ingen hade väntat sig att kriget skulle komma så fort.
Så våldsamt och fruktansvärt.
Jag skulle ta mig till den byggnaden.
Den var en samlingsplats vid krig.
Det stod på vaktlistan.
Men vaktlistan var upphängd i en byggnad som var förstörd.
- Stanna! - Släpp in oss!
Jag lämnar inte ut vapen innan befälhavare beordrar det!
Jag fick inget vapen.
Men jag hade mitt eget vapen.
Till det behövdes inget tillstånd.
Det har lugnat ner sig.
Mamma...
Mamma.
Gubben...
Gå ner i källaren.
Ska jag skjuta dem?
Ge dem nåt.
Skynda dig ner i källaren, pojk.
Ni får inte komma in.
Volynbefästningen i fortet. Lasarettet.
Vart ska du?
Ut!
Fortare!
Ut härifrån!
Volynbefästningen i fortet. Norrporten.
Mamma!
Ingen panik!
Ingen panik...
Volynbefästningen i fortet. Östsidan.
Tillbaka till kasernen!
Få inte panik. Gå tillbaka till kasernen.
Spela! Sak samma vad, bara du spelar!
Håll stånd!
Är du galen, pojk? Stick härifrån!
- Var är vapnen? - Försvinn!
Alla officerare hit!
Vi är löjtnanter.
Ta er samman och uppför er korrekt, annars ska jag flå er!
Tillbaka med er till kasernen. Beväpna er och inta positioner.
Springmarsch!
Fortet. Kholmskyporten.
Var är våra trupper?! Jag hör bara tyskar på radion.
Kan du sköta den där?
Lediga!
- Det är mitt fel, kommissionär. - Ingen panik.
Är regementschefen i fortet?
Jaha.
Jag tar kommandot. Sergeant!
Samla trupperna och dela ut vapen. Bemanna alla fönster.
Tyskarna får inte korsa bron. Försök att spara på ammunition.
Försök att upprätta ett samband.
Fortet här...
Fortet - 9:e gränsvaktsregementet. Vänta på min order. Ladda!
Vi har för få vapen.
- Partikommissionären? - Död.
Alla som har vapen följer med mig. Resten försöker hitta vapen.
Tyskar!
Håll uppsikt mot fönstren!
Håll er samlade!
Regemente!
Upp till kamp!
Följ mig!
Fortet kallar...
Fortet här. Vi håller ställningarna, vi slåss.
Väntar på förstärkningar.
Fortet. 13:e NKVD-bataljonens kasern.
Vilken enhet är det här? Vem har befälet?
Ta hit er befälhavare!
NKVD-löjtnant Vainstein.
Lämna kasernen, dela upp er i mindre grupper-
- och ta er till säkrare ställen.
Major, lämnar vi våra poster, så tar sig tyskarna in i fortet.
Vi håller stånd tills vi får förstärkningar.
- Tyskar! - Kämpa emot!
Till höger och vänster...
Utför ordern, löjtnant!
Två regementen är på väg från Korbin för att bistå oss.
Det är meningslöst att offra soldater.
- Och du, sergeant... - Stabsergeant Novikov.
Du vet väl vad som händer med dem som ordervägrar?
Kamrat major, jag känner dig inte. Kan jag få se nån legitimation?
Visst. Självklart.
Vaksamhet är en dygd.
- Och stövlarna. - Stövlarna?
Visa mig stövlarna. Våra har runda spikar, tyskarnas har fyrkantiga.
Novikov!
Se efter.
Fyrkantiga.
Stanna!
Tysk bricka.
Men spikarna var runda.
Sonya!
Kolya.
Sonya.
Kolya!
- Kolya, jag är här. - Sonya, jag kommer.
Tyskarna drar sig tillbaka till klubbhuset.
Barrikadera dörrarna!
Sonya.
Kolya...
Var stilla. Snälla du.
Kolya, jag orkar inte mer. Jag är så rädd.
Var stilla! Det är tyskar här.
Snälla du.
Var stilla. Det är jag. Gråt inte. Du är stark, det vet jag.
Visa er!
Kolya!
Jag hittade en.
Öppna!
Fortet här. Vi slåss, vi håller ställningarna.
Titta, kamrat kommissionär. Det är de våra från lasarettet.
Titta.
Sjuksköterskan som behandlade mitt onda öra.
Vad ska vi göra, kamrat kommissionär?
Sergeant, följ med mig.
Lämna vapnet här.
Bemanna alla fönster. Sikta på kortegen i brösthöjd.
Följ med mig.
De hittade nån att gömma sig bakom.
Fortare!
De går långsammare än sina föräldrar.
Kommissionär! Kom hit!
Fortare!
Ducka!
Kamrat kommissionär!
In med er i källaren!
Vi måste ta oss till Brest, för att se hur situationen är där.
Är uppdraget uppfattat?
Ja, kamrat regementskommissionär.
Sätt i gång.
Se så många som är döda.
Ammunition.
Kom hit!
Har ni ammunition?
Ammunition? Vad pratar du om?
Kör till Norrporten.
Kobrinbefästningen. Kommandocentralen.
Jag letade efter min bror.
Vi bodde här.
Vår familj och familjen Pochernikov.
- Farbror Vanya! - Kryp bort till fönstret.
Har du sett min bror?
Hjälp mig.
Shura, nej!
Kom hit!
- Sasha, spring! - Nej!
Det är en order!
Vad ska vi göra, Vanya?
Jag vill inte bli tillfångatagen.
Jag stannar med dig.
Jag förstår.
Jag vill inte leva utan dig och barnen.
Shura...
Förlåt mig.
Du måste förlåta mig.
Håll uppsikt över fönstren!
Håll gången fri. Samlad trupp! Håll uppsikt över fönstren!
Vad gör de?
Vi vänder.
Vi kommer inte igenom här.
Fortet här.
Döden är för bra för dem.
Vi kommer inte igenom, kamrat regementskommissionär.
Fortet här. Vi väntar på förstärkningar.
Fortet här.
Vi väntar på förstärkningar.
Stridsvagnar, kamrat major!
Lugna dig, löjtnant.
Vad var det jag sa...
Vi skulle behöva pansarvapen.
Upp till kamp! Förbered granaterna.
Vapen!
Inta ställning!
Invänta order om eld!
Lite brandskadade, men ni är i alla fall mina.
Vad annars...?
Ta täckning bakom stridsvagnarna!
Sprid ut er på höger flank!
Vem sköt?
Eld!
De våra!
Ladda!
Sikta!
Eld!
Granater, Kovtun.
Till angrepp!
Framåt!
Vad heter du, pojk?
Löjtnant Akimov.
Akimov...
Så dog min bror.
Första dagen. I de första striderna.
Den första ordern om reträtt utfärdades-
- av tyskt överkommando-
- 22 juni, 1941-
- klockan 11 på förmiddagen.
Här i Brest fort.
Många sårade. Vi har 11 som ännu är vapenföra.
Vi har varken mediciner, mat eller vatten.
Vad blev det av våra förstärkningar?
Kommer de snart? Vad ska jag säga till soldaterna?
De är här i morgon bitti.
Helt säkert.
Är alla begravda?
Det är de.
Var ska vi få vatten ifrån?
Det finns ett isskåp i källaren. Det räcker i ett dygn.
- Och sen? - Kamrat major.
I morgon kommer våra trupper att tvinga dem tillbaka...
Det är farligt att stanna här. Byggnaden är förstörd.
Sök skydd i kasernkällaren tills förstärkningarna anländer.
Var är Anya?
Jag trodde hon var med dig...
Jag måste gå.
Jag visste inte vad som hände.
Visste inte vad jag skulle göra eller vart jag skulle gå.
Jag visste bara att jag måste överleva fram till morgonen.
Då skulle våra trupper komma och allt skulle vara över.
23 juni.
Soldater. Officerare.
Ni står inför valet att dö i ett kulregn-
- eller att ha mod nog att ge upp och överleva.
Er situation är hopplös.
Er kamp är hopplös.
Vi har kommit för att befria ert land-
- från judar och bolsjeviker.
Vi ska ge er ett nytt liv-
- utan förödande slit.
Överge era...
Låt mig få skjuta dem.
Nej, gör inte det.
De får det de förtjänar.
Kom hit!
Kamrat löjtnant.
Akimov, Alexander, 333:e militärorkestern, anmäler sig.
- Ta med honom ner i källaren. - Löjtnant, var är Anya?
- Va? - Var är Anya?
Jag såg henne springa till dig.
Ta ner honom i källaren, fort!
- Släpp mig. - Stopp!
Jag ska hitta henne!
Akimov!
- Sasha! - Jag ska hitta henne!
- Vi har ont om ammunition. - Vi behöver handgranater.
Och förstärkningar.
Nej! Sluta! Låt bli!
Snälla, döda mig inte!
Nej!
Snälla!
Kom hit med honom! Rapportera till Fomin!
Fort!
Kommissionär, vi har en fånge.
Jag minns Fomin och Zubachev.
Deras lilla division vid Kholmskyporten.
De släppte inte fienden över bron.
Här såg jag en tysk fånge för första gången.
Maslov!
Vad säger han?
Han säger att de har intagit Minsk.
Han säger: "Ni ligger bakom fronten."
Vad är det du säger om Minsk? Varför kom du hit?!
Jag svär: Minsk har fallit.
Du ljuger.
Kamrat kommissionär!
De våra.
Bakom dig!
Lever du?
Bra gjort!
Kom igen!
Ner i kratern!
Löjtnant Karelin, 123:e luftskvadronen.
Regementskommissionär Fomin.
Berätta vad som händer i Brest och Kurbin.
Varför gör inte flygvapnet nåt? Var är våra trupper?
Det finns inga flygplatser kvar. De har ödelagts.
Tyskarna står i Brest. Våra trupper har dragit sig tillbaka till Minsk.
Kamrater!
Soldater!
Tyskarna vill få oss att ge upp.
De erbjuder oss ett fegt liv i fångenskap.
De tar fel!
Vi är soldater i Röda Armén och försvarar vårt land till döden!
Det är vårt enda val!
24 juni.
Kan jag få lite vatten?
- Vi har inget. - Ge mig nåt att äta, farbror.
Var är din familj?
Jag vet inte. Jag lämnade dem hemma i källaren.
Nu vet jag inte.
Jag vet inte vad som hände med min familj heller.
Drick inte det. Det är bensin.
Jag minns den morgonen, eller dagen.
Jag vaknade och såg händer. Kovalenoks händer.
Han täljde en visselpipa till mig.
Jag såg på den och tänkte: Vad ska jag med den till?
Vi måste hålla ihop och bryta oss ut. Ingen kommer att leta efter oss här.
Vi måste ta oss ut i natt, annars dör alla.
Hur ska vi bryta oss ut? Fortet är omringat.
Tyskarna har intagit Brest. Vart ska vi ta vägen?
- Till fångenskap? Till ett läger? - In i döden? Vi är färdiga!
Många kommer att dö. Kanske alla.
Vi måste kämpa medan vi orkar. Vi måste bryta oss ut.
Skriv en order.
Nummer?
"Order nummer 1."
"24 juni, 1941."
"Fortet."
"Situationen i fortet är sådan att vi snart måste ta oss härifrån."
Stryk "att vi snart måste ta oss härifrån".
Skriv: "Organisera militär handling"-
- "för fortsatt motstånd mot fienden."
"Officerare:"
"Divisionskommissionär Fomin."
"Kapten Zubachev."
"Löjtnant Vinogradov. Beslut:"
"Att samla de kvarvarande trupperna"-
- "till en enhet."
"Denna enhet ska bryta sig ut härifrån i natt"-
- "24 juni, för att ansluta sig till..."
"För att ansluta sig till"-
- "Röda Armén..."
"...Röda Armén"-
- "och fortsätta kampen mot fascistinvasionen!"
Fortsätt kampen mot fascisterna!
Fortet här.
Vi slåss. Håller ställningen...
Pugachev!
Khablenko! Khablenko, kom hit!
Skottlossning vid Tirespolporten och vid Östporten tyder på-
- att våra trupper fortfarande utgör motstånd där.
Följ mig! Försök att bryta igenom till dem, till varje pris.
Meddela dem om situationen och berätta att vi ska bryta oss ut.
Försök att nå dem innan dess och kom tillbaka hit.
Utgå!
- Kommissionär, får jag säga nåt? - Avslås!
- Drick lite vatten. - Ge det till de sårade, kommissionär.
Ta det till de sårade i källaren.
Försiktigt.
Gör det.
Doktorn.
I lördags levererades mineralvatten till gränsposten.
Ta skydd i källaren!
Jag klarade det inte, Sasha.
Ta dig till Östfortet, våra trupper är där. Ge ordern:
"Utbrott sker i natt."
Jag ska säga det till dem.
Jag visste att det inte skulle hända mig nåt-
- för jag var utsedd att överleva den ordern.
Det kom därifrån.
Anya!
Det finns ingen väg ut härifrån nu, så stanna här.
Men jag kan inte stanna hos dig.
Jag har en order att överleva.
Hör du vad jag säger?
Det fanns inget vatten.
Eller rättare sagt, det fanns.
Överallt. Men vi kunde inte komma åt det.
Alla försök att nå älven stoppades.
Folk dog för en kanna vatten.
För en munfull.
Och det lilla de fick tag i-
- använde de till maskingevären.
Kamrat major, får jag avlägga rapport?
Akimov, 333:e militärorkesterregementet.
Jag ska överlämna en order. Det blir ett stort utbrott i natt.
Signalen blir en röd nödraket.
Jag har tur-
- med Akimov.
Fortet här...
Vi håller ställningen, väntar på förstärkningar.
Fortet här.
Vi håller ställningen, väntar på förstärkningar.
25 juni. KI. 01.55.
Det är dags!
Följ mig!
Kom igen!
Framåt!
Följ mig!
Framåt!
- Vad är det, Tereshenko? - Det är min axel.
Pelechenko, hjälp honom!
Ta min hand!
Dra er tillbaka!
Reträtt!
Vi drar oss tillbaka!
Kamrat läkare!
Jag...
Jag gjorde allt jag kunde.
Tyck synd om barnen.
Gör nåt, officer!
Anya!
- Jag går ingenstans. - Jag ber dig inte, Katya.
Du kan inte beordra mig.
Jag går inte!
Då går ingen.
Du är min fru. En officersfru. De kommer att följa dig.
Vi har redan förlorat Anya. Jag vill inte förlora dig också.
Jag vill att du ska gå. Det är din sista och enda chans.
Du måste ta den. Du måste uppfostra barnen.
Du kan klara det. Du är stark, väldigt stark.
Anya!
Anya! Hör du mig?
Vi måste gå. Din pappa väntar på dig.
Han väntar i kasernen.
Vi måste gå.
Vi måste gå!
Gå nu, pojk.
Gå.
Pappa.
Anya! Du lever!
Sasha!
Ni måste gå nu. Ni kan gå tillsammans.
- Det är min plikt att stanna här! - Elev Akimov, det är en order!
Hör du?!
Sasha, hon vill inte gå utan dig. Hör du? Hon vill inte gå.
- Ja, kamrat löjtnant. - Gör det!
26 juni. KI. 15.58.
TILL SISTE MAN!
Efter att ha misslyckats med alla andra försök-
- släppte tyskarna en tvåtonsbomb på Brestfortet.
Fortet här.
Vi slåss, inväntar förstärkningar.
Håller ställningen...
Fortet här.
Vi slåss, håller ställningen. Vi inväntar förstärkningar.
Fortet här!
Vi slåss, håller ställningen.
Vi inväntar förstärkningar.
Hej, ryssen - le!
Ryssen, kom hit!
Samla in!
Samla in! Och akta dig!
Samla in från de döda! Leta efter vapen.
Få ordning här!
Kom, ryssen!
Kom igen - dansa, svin!
Kommissionärer!
Partimedlemmar!
Judar! - Träd fram!
Inga judar.
Inga kommissionärer.
Jag är kommissionär.
Och kommunist och jude.
Uppställning!
Ladda vapnen!
Lägg an!
Divisionskommissionär Fomin, Yefim Moiseevich-
- avrättades vid Kholmskyporten-
- i slutet av juni, 1941.
År 1947 tilldelades han-
- Leninorden.
Postumt.
Det är en order!
Lämna fortet en efter en.
Håll er vid liv...
...så länge det går.
Tack, kamrater.
Farväl.
Tack och farväl.
Farväl.
Tack.
Major Gavrilov, Pjotr Mikhailovich, blev tillfångatagen-
- svårt sårad, på krigets 32:a dag.
Som många krigsfångar blev han efter kriget politiskt förföljd-
- och uteslöts ur Kommunistpartiet.
Först år 1957 mottog han utmärkelsen-
- Sovjetunionens Hjälte.
- Är det alla? - Det är alla.
Jag undkom, kamrater.
När fångarna fördes genom skogen, undkom jag.
En bomb exploderade nära mig.
Det var fruktansvärt. Jag tror jag har blivit döv.
Kamrat löjtnant, jag hör ingenting.
Medan jag ännu har ork, beordrar jag er-
- att bryta igenom belägringen och gå mot Terespol.
Nikolaev, ta kommandot. Jag stannar här och täcker er.
- Kamrat... - Gör som jag säger.
- Gör det. - Ska bli.
Kom hit!
Hjälp mig.
Ta den. Du måste ut ur fortet. Jag vet att du kan klara det.
Berätta för folk om det du såg här.
Berätta sanningen, berätta om oss. Hör du, hornblåsare?
Du hör inte.
Gå nu, Sasha.
Gå.
I fönstret där. Kom igen!
År 1965-
- fick befälet för 9:e gränsregementet, Kizhevatov, Andrei Mitrofanovich-
- hedersutmärkelsen Sovjetunionens Hjälte.
Postumt.
Min Anya och hela familjen Kizhevatov -
- samt familjerna till de andra försvararna av Brestfortet-
- avrättades av tyskarna hösten 1942.
Gällande minnet och den tro jag själv har-
- har jag alltid bevarat regementsandan-
- som Kizhevatov inpräntade i mig.
Jag tror fortfarande-
- och det bör ni också göra-
- att de alla lever vidare-
- alla de, som jag har berättat om-
- och andra, som jag inte kände så väl.
De lever alla vidare nånstans.
Och då det här inträffade-
- var jag i ungefär samma ålder som du är nu.